Po osmé hře v září 2012 jsme si znovu uvědomili, kolik času a úsilí zorganizování šifrovací hry zabere. Nadšení hned pokračovat nebylo velké, proto jsme si opět dali roční přestávku.
Na podzim 2013 nastal čas začít přípravy nebo odpočívat dál. Rozhodli jsme se oslovit šifrující přátele a vůbec všechny hráče Krtčí norou s nabídkou spolupráce. Kdyby se nenašlo alespoň pět lidí, nechtěli jsme pokračovat. Naštěstí se ozvalo několik jednotlivců (děkujeme) a hlavně jeden celý tým z Prahy, s nimiž jsme se poprvé setkali pár minut před startem Tmou 15 v Brně.
Od té doby proběhlo devět šifrovacích nebo organizačních schůzí brněnské části, několik podobných v Praze a menší společné setkání. Vybrali jsme šifrovačkami téměř nenavštívené lesy přírodního parku Říčky východně od Brna a vyrazili tam na pět průzkumných výletů. V létě 2014 následovalo pět testů, děkujeme všem testerům za připomínky vedoucí k vylepšení hry. V září jsme balili vajíčka a opracovávali šifru Pro radost v Praze a tiskli zadání, laminovali nápovědy a vše kompletovali v Brně. Mezitím bylo potřeba ohlásit hru úřadům, zajistit cíl, vyjednat dopravu týmů za cenu, která nezabere celý rozpočet hry, a věnovat se přihlašujícím se týmům. Kromě několika drobností se nám podařilo celu sobotní hru nachystat a zabalit již ve čtvrtek večer.
Ze spousty nápadů jsme sestavili kolem třiceti prototypů šifer. Do hry nakonec prošlo šifer šestnáct. Některé nebyly dost dobré, jiné v testech nefungovaly tak, jak jsme doufali, a jeden princip nám vyfoukla (a lépe zpracovala) Bedna. Testovali jsme tři náměty úvodní řady. Naopak o týmovém úkolu v cíli bylo brzy jasno, vybírali jsme jen zajímavá tajná slova.
Na četné žádosti jsme se rozhodli nezavírat stanoviště ve druhé části hry. Přesto zdůrazňujeme, že nápovědy a nastavení bodového systému jsou od toho, abyste do konce hry došli do cíle. Podle pravidel Tmou hrejte Tmou.
Průběh testů nasvědčoval tomu, že šifry by měly být snazší než v předchozích Krtčích norách. Snad ne příliš. Nejtěžší se zdála být 12. šifra, kterou vyřešila jen jedna luštící skupina z osmi. Neúspěšní řešitelé však nebyli daleko a uznávali, že řešení dává smysl. Řadu testy vyžehlených šifer narušovala šifra 8V s myšlenkou vyžadující naladění na autorské myšlení v posledním kroku. Překvapit mohly dvě skrývací šifry. Naopak druhá šifra hry by měla tentokrát odpovídat zařazení na začátek hry a rozdělovací šifra vedoucí do Pohody by měla být konečně výrazně snazší a kratší než výzvová šifra na stejném místě. Pisoár na stromě je připomínkou legendy z KN5 – označovače jízdenek na stromě. Přestože závěrečný úkol není obtížný, díky cílové nervozitě bude napínavý. Celkově by šifry měly vyznět vesele, hravě, se slovy kalhotky a cíl jako opakujícími se motivy. My jsme se při luštění bavili dobře. K lepší rozmanitosti chybí matematická šifra.
Trasa byla přibližně určena již od začátku plánování, většina stanovišť se však několikrát posunula podle objevů při výletech nebo přizpůsobila požadavkům šifer. Menší cesty v mapě mnohdy neodpovídají skutečnosti, proto je třeba orientovat se podle jiných linií a vrstevnic. Za několik voleb přesunů ve hře by se (s trochou nadsázky) nemusely stydět ani orientační závody. Očekáváme shovívavé počasí, barvy počínajícího podzimu a první týmy brzy v cíli.
Ráno rozbalujeme prezenci a odvoz věcí do cíle před Lídlem ve Slatině. Dorazilo padesát devět týmů ze šedesáti dvou přihlášených. Těšíme se na hru, vše je přece nachystáno, snad se nic nepokazí. Daří se nám vměstnat účastníky do dvou autobusů, nemusíme přivolávat další.
Mezitím se do terénu přesunují dvě skupiny hlídačů stanovišť – auty a linkovým autobusem. Orgům jedoucím s týmy volá skupina hlídačů z linkového busu. Omylem nastoupili do špatného spoje a vystoupili v Mokré! Posíláme pro ně auta a modlíme se, abychom nemuseli příliš odkládat start. Zpoždění dělá asi pětadvacet minut.
Na šumické hřiště nás přichází podpořit starosta. Je to v pořádku, technopárty opravdu nejsme. První týmy odcházejí hned s vyvěšením obrázku lnu. Polojasná obloha a šumící les lákají k rozběhnutí se pro šifru. My instalujeme pisoár na Vildenberku. Po počátečních problémech se hra rozjíždí.
Kalhoty a kalhotky
Hlídači šifer 2 až 7 jsou na svých místech. Probíhám trasu a těším se z usmívajících se obličejů hráčů. Na stanovištích zní občasné výbuchy smíchu. Čelo závodu je naladěno soutěžně, mírně nervózně, ale i to pomáhá: Zbláznil ses? V těch bublinkách může být šifra! Šifra? No jo!
Na druhém stanovišti do smíchu není. Nápověda více mate, než pomáhá, to jsme nechtěli. Dozvídáme se to, když je pozdě zasáhnout. Zatímco nejrychlejší týmy postupují hrou velice rychle, část hráčů je zaseknutá na dvojce a čtyřce. Navíc téměř po celé délce trasy není mobilní signál! Centrála stěží předává pokyny hlídačům šifer, na několik stanovišť musíme se vzkazy doběhnout. Nestíháme umístit jedenáctou šifru. Záložní kopie nestačí.
Před soumrakem se rozpršelo. Postupně stahujeme první polovinu stanovišť, zbytek funguje až do konce hry v deset večer. Déšť, chlad a vlhkost dělají luštění nepohodlným. Skrývací jedenáctá šifra putuje po předání hlídačem do ochranné fólie. Naděje na vyřešení tím klesá, je nám týmů líto, napovídat však nesmíme. Ve spojení s nepřesnými rozměry zadání se z vtipné hříčky, již jsme plánovali, stává hlavní zabiják. Přesto ji pět týmů vyřeší. Před hrou jsme se obávali nízké obtížnosti, teď netrpělivě očekáváme každý tým v cíli.
Před půl pátou přichází, bezchybně plní týmový úkol a s plným počtem bodů vítězí! V březinské sokolovně přivítáme ještě dva stobodové týmy. Ostatní využívají záchranu, většinou na jedenáctce. Cíle nakonec dosahuje šestnáct týmů. Dalších přibližně dvacet skupin přichází zatleskat vítězům, prohlédnout řešení šifer a zahnat hlad gulášem. Odjíždí se opět plným autobusem.
Navzdory několika chybám a večernímu dešti věříme, že se vám hra líbila. Ohlasy na trase a v cíli svědčí o krásné trase a promyšlených šifrách. Několik detailů mohlo být ještě promyšlenějších. Díky za vaše názory!
Vrhneme-li se do pořádání ještě jednou, počáteční šifry budou mít účinnější nápovědy a Pohoda bude kratší. Prvky, které jste chválili, zachováme. Na shledanou na nějaké další šifrovačce!
Senátoři uvěřili Babišovi, elektronickou evidenci tržeb schválili. Opozice marně navrhovala o zákonu nehlasovat.
Senát odhlasoval zákon o elektronické evidenci tržeb, který ukládá všem podnikatelům povinnost přes internet evidovat veškeré tržby. Andrej Babiš, coby největší propagátor, slaví další úspěch, konečné vítězství mu může zhatit jen Ústavní soud, na který se hodlá obrátit opozice. Ta považuje zákon za likvidační zejména pro malé podnikatele.
Kdo by čekal, že hlasování při dvacáté schůzi Senátu již bylo po schválení Poslaneckou sněmovnou jen formalita, mýlil by se. Opozice se nevzdávala, nejprve marně navrhovala o zákonu vůbec nehlasovat, následná debata trvala několik hodin. ODS dokonce v jejím průběhu svolala v Senátu tiskovou konferenci svého vedení a znovu opakovala, jak nový zákon uškodí českým podnikatelům.
Vítěz, který se stáhl. Rusko se v Sýrii poučilo z Afghánistánu i z Obamy.
Zkusme se na válku v Sýrii podívat jako počítač – bez antipatií a emocí, jen jako chladný hodnotitel situace na bojišti. Pak dospějeme k závěru, že z mocností, které se snaží o řešení, nejvíce uspěla parta A. Zatímco parta B se přes čtyři roky váhavě snažila pomoci demokracii, správné věci a boji proti diktátorovi, ale až do loňska ničeho nedosáhla (pak začala bombardovat pozice Islámského státu), parta A si nebrala servítky, před půl rokem v chaotické situaci zasáhla ve prospěch diktátora, přispěla k příměří a vzápětí se stáhla.
Problém spočívá v tom, že partou A je agresivní i opovrhované Putinovo Rusko, kdežto partou B náš kultivovaný Západ v čele s Obamovými USA. Pak se úspěch partě A přiznává hůře. Nicméně v mezích možností to úspěch je. Rusko se lépe než Západ poučilo z chyb. Předvedlo, jak lze účinně podpořit spojence, ale nezaplést se s ním tak, že by Rusové uvízli na syrském bojišti. To nebude druhý Afghánistán.
Hodně lidí právem namítá, že Rusko zasáhlo na špatné straně konfliktu – posílilo problém (setrvání Asada), ne jeho řešení. Říká to i vyjednavač syrské opozice Muhammad Allúš: „Přechodné období může začít jedině s pádem či smrtí Baššára Asada.“ Pro něj je to logický postoj. Ale kdyby ho chtěl podpořit nějakým opravdu silným argumentem, měl by zodpovědět tuto otázku: Přechodná období po pádu diktátorů známe z Iráku, Egypta i Libye. Přes všechny řeči o svobodě a míru vedla k dalším občanským konfliktům či krveprolitím. Existuje jeden jediný věrohodný doklad pro přesvědčení, že právě v Sýrii by to dopadlo jinak?
Aby nevznikl dojem, že se tu snažíme o svatořečení Putina či Asada, ono to v Sýrii zřejmě mohlo dopadnout jinak, ale to by nějaké rázné řešení muselo přijít hned v roce 2011, nikoliv až v roce 2016. Nepočítačově, s emocemi, zato velmi názorně líčí zklamání z Obamovy Ameriky a její politiky Guy Bechor v izraelském listu Jedi’ot achronot: „Američané byli s rebely proti Asadovi, pak s Asadem proti rebelům, s rebely proti Kurdům, s Kurdy proti rebelům. Jsou právě teď s Kurdy a rebely, nebo proti Kurdům a rebelům? Jsou s Erdoganem, či proti němu? Jsou s Rusy, či proti nim? O co se opírá jejich politika? O přeludy.“
Tak vnímá Obamův přístup k Sýrii největší spojenec Ameriky v oblasti. Ještě se divíte, že Rusko působí jako racionální vítěz, který se navíc dokáže včas stáhnout?
Belgie se vzpamatovává z úterních teroristických útoků v Bruselu, které si na tamějším letišti a v metru vyžádaly nejméně tři desítky mrtvých a skoro dvě stovky zraněných. Atentátníky byli dle policie bratři Khalid a Brahim El Bakraouiovi z belgické metropole.
Policie podle nejmenovaného zdroje znala bratry kvůli kriminální minulosti, ale až dosud nebyli spojováni s terorismem.
V Belgii začíná třídenní smutek.
Khalid pod falešným jménem pronajal byt v bruselské čtvrti Forest, kde policie při razii minulý týden zastřelila ozbrojeného muže, kterého později úřady identifikovaly jako Alžířana Mohameda. Vyšetřovatelé nalezli na místě vlajku Islámského státu, útočnou pušku, roznětky a otisky prstů, považovaného za jednoho z hlavních strůjců loňských listopadových atentátů v Paříži, který byl zatčen o tři dny později.
Česká televize uvedla, že k identifikaci sebevražedných atentátníků pomohl velkou měrou taxikář, který je vezl na letiště. Bylo mu podezřelé, že si mu nedovolili sáhnout na zavazadla a těžké kufry nakládali i vykládali sami. Právě on se poté přihlásil na policii, dovedl ji na adresu, kde oba nakládal a tak se je podařilo identifikovat.
K útokům se přihlásil Islámský stát, který pohrozil atentáty i dalším zemím, jež proti němu bojují. V Belgii nyní začíná třídenní státní smutek, památku obětí mají v poledne lidé uctít minutou ticha.
Restaurace prázdné, lidé si dělají zásoby.
Letiště ve středu zůstane mimo provoz. Není zatím jasné, jaká jiná případná omezení dopadnou na obyvatele belgické metropole.
Hrozba dalšími útoky
Islámský stát pohrozil útoky dalším zemím, které jsou součástí koalice bojující proti islamistům v Sýrii a Iráku. Radikálové to uvedli ve svém prohlášení v arabštině a francouzštině, které přeložila organizace, jež monitoruje stránky teroristů.
V prohlášení se hovoří o „temných dnech“ pro země, které se spojily v boji proti Islámskému státu s tím, že „to, co přijde, bude ještě horší a mnohem krutější“. Islamisté rovněž zveřejnili fotografie, na kterých jsou údajně vidět jejich bojovníci v Sýrii, kteří dávají dětem na oslavu útoků v Bruselu sladkosti.
Čapí hnízdo v tu dobu Babiš nevlastnil, ale osobně pro něj kupoval nejlepší koně.
Jízdárna v Olbramovicích ve tvaru čapího hnízda (2006–2010) od architekta.
Ačkoliv stále tvrdí, že s farmou čapí hnízdo v době udělení diskutované padesátimilionové dotace majetkově spojen nebyl, jeho aktivity z roku 2010 budí pochybnosti. Babiš totiž osobně v Rakousku nakupoval nejlepší koně, kteří Čapímu hnízdu na výstavách vyhráli mnoho ocenění.
„Pamatuji si na to dobře, vykoupil nejlepší koně. Andrej Babiš přijel osobně a přihazoval,“ řekla jedna z účastnic jedné z největších dražeb v rakouském Ebbsu. Na současného vicepremiéra si vzpomíná i bývalá majitelka jedné z nakoupených klisen. Ta se řadí k jedné z největších chovatelek plemene. „Ano, prodala jsem ji panu Babišovi, bylo to loni, byly to vynikající klisny a jejich cena tomu odpovídala,“ řekla Leitnerová Radiožurnálu.
Zmiňovanou klisnu koupil za 21 tisíc eur. Klisnu Andromedu za 54 200 a klisna Cuba pak přišla na 35 tisíc eur. V další rakouské chovné stanici koupil i plemenného hřebce a jeho matku.
Koně poté jejich nový majitel, tedy společnost čapí hnízdo, předváděl na výstavách, kde sesbíral spoustu ocenění. „Zvítězila klisna, v roce 2010 se zúčastnila Světové výstavy a ve své třídě pětiletých klisen obsadila úžasné 4. místo,“ stojí v záznamu z výstavy.
Česko, úředním názvem Česká republika, je stát ve střední Evropě. Jako formálně svrchovaný národní stát vznikla tehdejší Česká socialistická republika 1. ledna 1969 v rámci federalizace Československa, od 6. března 1990 nese stát název Česká republika, 1. ledna 1993 se v souvislosti se zánikem Československa stal subjektem mezinárodního práva a od téhož data je účinná ústava, podle které je Česká republika parlamentní, demokratický právní stát s liberálním státním režimem a politickým systémem založeným na svobodné soutěži politických stran a hnutí. Hlavou státu je prezident republiky, vrcholným a jediným zákonodárným orgánem je dvoukomorový Parlament České republiky. Česko je vyspělá země s tržním hospodářstvím, která dle ekonomických, sociálních a politických indikátorů, jako HDP na obyvatele, indexu lidského rozvoje, indexu svobody tisku, indexu svobody internetu od cenzury, patří k vysoce hodnoceným státům světa. Ekonomicky patří dle Světové banky do skupiny 31 nejbohatších států světa s nejvyššími finančními příjmy. Naopak velmi nízko se v porovnáních s jinými umísťuje v podílu obyvatel žijících pod prahem chudoby. Vykazuje též poměrně nízkou nerovnost mezi nejbohatšími a nejchudšími, a relativně vyvážené přerozdělování bohatství napříč většinou obyvatel. Míra nezaměstnanosti je dlouhodobě nízká a pod průměrem vyspělých zemí. V indexu ekologické stopy je oproti jiným vyspělým zemím nižší ekologický dlužník.
Česko je členem Organizace spojených národů, Severoatlantické aliance, Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj, Světové obchodní organizace, Mezinárodního měnového fondu, Světové banky, Rady Evropy, Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě, Evropské celní unie, Evropské unie, součástí Schengenského prostoru, Evropského hospodářského prostoru, členem Visegrádské skupiny a jiných mezinárodních struktur.
Česko je vnitrozemský stát tvořený částí historických českých zemí, které byly po značnou část dějin součástí zemí Koruny české, a to Čechami a Moravou (k nimž byly roku 1920 připojeny i České Rakousy) a částí Slezska. Sousedí na západě s Německem (délka hranice 810 km), na severu s Polskem, na východě se Slovenskem a na jihu s Rakouskem. Administrativně se Česká republika dělí na osm územních krajů a zároveň na 14 samosprávných krajů. Hlavním městem je Praha, která je zároveň i jedním z krajů. V roce 2015 v Česku žilo přibližně 10,5 milionu obyvatel. Výrazná většina se hlásí k české, případně moravské národnosti.
Historické státní útvary na území Česka. Český lev v červeném poli, dnešní malý státní znak, se poprvé objevil ve 13. století. Prvním doloženým státním útvarem na území dnešní České republiky byla v druhé polovině 9. století Velká Morava, jíž však předcházel nadkmenový svaz Sámovy říše. Když Velkomoravská říše kolem roku 907 zanikla pod náporem kočovných maďarských kmenů, těžiště státního vývoje se přesunulo do Čech. Tamní panovníci z rodu Přemyslovců vybudovali středověký přemyslovský stát, též nazývaný jako český stát, od přelomu 10. a 11. století tvořící součást Svaté říše římské. Od roku 1526 byly České země postupně začleňovány do Habsburské monarchie, jejíž vládci využili vítězství na Bílé hoře ke konečné likvidaci dřívější samostatnosti. Korunními zeměmi Habsburků, po roce 1749 navzájem de facto zcela nespojitými, zůstaly České království, Moravské markrabství a Vévodství Horní a Dolní Slezsko až do konce 1. světové války v roce 1918. Od roku 1804 byly tyto země součástí Rakouska a poté od roku 1867 Rakousko-Uherska. Na něm byla politicko-vojenskou akcí získána v roce 1918 nezávislost a ve spojenectví s geograficky a jazykově blízkým národem Slováků vytvořeno Československo jako národní stát národa Československého (od roku 1969 oficiálně národů českého a slovenského). Ten krátce po svém vzniku odebral svým zemím jejich zemské svobody, které, s výjimkou Slovenska, měly za Rakouska-Uherska ve formě vlastních zemských zákonů, ústavy, zemských sněmů a dalších, a stal se státem striktně unitárním/centralistickým. Jeho součástí poté České země byly (s výjimkou období tzv. Protektorátu Čechy a Morava) až do roku 1992, kdy bylo Československo jako stát zrušeno.
Česká republika byla formálně zřízena k 1. lednu 1969 v rámci federalizace Československé socialistické republiky pod názvem Česká socialistická republika. Převratné politické změny po listopadu 1989 znamenaly nejen změnu názvu a v jejím rámci i České republiky (od března 1990 Česká republika), ale především stále větší státoprávní požadavky ze strany slovenských nacionalistů. Zánik Československa proběhl bez referenda. K 1. lednu 1993 federace zanikla dvoustrannou politickou dohodou. Suverénními nástupnickými státy se staly Česká republika a Slovenská republika. Současně nabyla účinnosti její první novodobá ústava.
Brno je počtem obyvatel i rozlohou druhé největší město v České republice, největší město na Moravě a bývalé hlavní město Moravy. Je sídlem Jihomoravského kraje, v jehož centrální části tvoří samostatný okres Brno-město. Město leží na soutoku řek Svratky a Svitavy a má zhruba 400 tisíc obyvatel. V jeho metropolitní oblasti žije asi 600 tisíc obyvatel a jeho regionální sídelní aglomerace pak má zhruba 800 tisíc obyvatel.
Brno je centrem soudní moci České republiky, stalo se totiž sídlem jak Ústavního soudu, tak Nejvyššího soudu, Nejvyššího správního soudu i Nejvyššího státního zastupitelství. Kromě toho je celkově významným administrativním střediskem, protože zde sídlí státní orgány s celostátní kontrolní působností a další důležité instituce. Za zmínku stojí například Úřad pro ochranu hospodářské soutěže, Veřejný ochránce práv nebo Státní zemědělská a potravinářská inspekce. Od roku 1777 je Brno také sídlem římskokatolické brněnské diecéze, biskupským chrámem je katedrála svatého Petra a Pavla na Petrově.
Město je významným střediskem vysokého školství s 33 fakultami třinácti univerzit a dalších vysokých škol s více než 89 000 studenty. V Brně je zákonem zřízeno studio České televize a Českého rozhlasu.
Na Brněnském výstavišti jsou tradičně konány velké mezinárodní výstavy a veletrhy. Rozsáhlý areál výstaviště započal svůj provoz již roku 1928 a dnes je považován také za jednu z kulturních památek města. Největší zde pořádanou událostí je Mezinárodní strojírenský veletrh. Brno proslulo i coby dějiště velkých motoristických závodů konaných na blízkém Masarykově okruhu, tato tradice sahá až do třicátých let 20. století. K nejprestižnějším závodům patří Velká cena ČR, součást seriálu Mistrovství světa silničních motocyklů. Brno také každoročně hostí mezinárodní přehlídku ohňostrojů, pořádanou od roku 1998. Návštěvnost této události se typicky pohybuje mezi jedním až dvěma sty tisíci návštěvníků po každý den jejího konání.
K nejvýznamnějším dominantám města patří hrad a pevnost Špilberk na stejnojmenném kopci a katedrála svatého Petra a Pavla na vršku Petrov, utvářející charakteristické panorama města a často vyobrazovaná jako jeho symbol. Druhým dochovaným hradem na území Brna je Veveří, kdysi vybudovaný nad řekou Svratkou a dnes se tyčící nad Brněnskou přehradou. Další významnou památkou je funkcionalistická vila, která byla zapsána mezi Světové dědictví. Historické městské jádro bylo vyhlášeno městskou památkovou rezervací. K turisticky atraktivním lokalitám patří také jižní část chráněné krajinné oblasti Moravský kras, jenž se na území města Brna nachází.
Hmyz je třída šestinohých živočichů z kmene členovců, kteří mají tělo rozdělené do tří článků (hlava, hruď a zadeček). Pro všechny druhy je charakteristické, že mají tři páry nohou, většinou mají složené oči, tykadla a jsou jedinými členovci, kteří umějí aktivně létat. Jedná se o nejrůznorodější skupinu živočichů na světě, která zahrnuje více než milión popsaných druhů. Hmyz představuje více než polovinu všech známých žijících organismů. Počet existujících druhů se odhaduje na 6 až 10 miliónů, a je možné že představují více než 90 procent všech živých forem na Zemi. Hmyz můžeme nalézt téměř v každém prostředí naší planety, i když například jen ve velmi malém množství obývá oceány, kde mají převahu korýši. Nové druhy se objevují převážně v tropických oblastech, ve kterých hmyz dosáhl největší rozmanitosti, ale nové druhy se objevují např. i v Evropě.
Velikost dnešních druhů dospělého hmyzu se pohybuje od 0,139 mm až do 567 mm u strašilky. Nejtěžší zdokumentovaný současný druh hmyzu je kobylka vážicí 70 g. V minulosti žil i mnohem větší hmyz, největší známa je vážka z karbonu, která měla rozpětí křídel až 750 mm. Evoluční vztah hmyzu k ostatním skupinám je zatím nejasný, ačkoliv se objevily důkazy že hmyz a korýši mají stejné předky.
Benzín je kapalina ropného původu používaná hlavně jako palivo v zážehových spalovacích motorech, ale i jako rozpouštědlo, zejména pro ředění nátěrových hmot.
Skládá se především z alifatických uhlovodíků získávaných frakční destilací ropy, s přídavkem isooktanu nebo aromatických uhlovodíků toluenu a benzenu ke zvýšení oktanového čísla. Běžně se přidávají také malá množství různých aditiv, například pro zlepšení výkonu motorů a snížení škodlivých emisí. Některé směsi mohou obsahovat významné množství ethanolu jakožto částečně alternativního paliva.
Benzin se vyrábí v ropných rafineriích. Materiál, který se získá oddělením ze surové ropy destilací, používá se jako součást směsi. Základ typického benzinu je tvořen uhlovodíky se čtyřmi až dvanácti atomy uhlíku v molekule.
Gravitační interakce je univerzální silové působení mezi všemi formami hmoty a právě tím se odlišuje od všech ostatních interakcí. Gravitační interakce je nejslabší ze základních interakcí, má nekonečný dosah a je vždy přitažlivá. Nejvýznamněji tedy působí na objekty o velké hmotnosti (makrosvět). Pro malé rychlosti a slabá pole se k popisu gravitační interakce používá, kvůli jeho jednoduchosti a relativní přesnosti pro malé rychlosti, Newtonův gravitační zákon. Pro silná pole a velké rychlosti (relativistické, blížící se rychlosti světla) se používá k popisu gravitace obecná teorie relativity (platí i pro slabé pole a malé rychlosti). Hledaná kvantová teorie gravitace předpokládá částici zvanou graviton jako další elementární částici.
Síla, kterou se vzájemně hmotná tělesa přitahují. Gravitační síla ubývá se čtvercem vzdálenosti od tělesa, které ji vyvolalo.
Pole je v klasické mechanice prostor kolem tělesa, ve kterém se projevuje působení gravitační síly. Protože dosah gravitační síly je nekonečný i gravitační pole je vlastně nekonečné. Za jeho hranici se obvykle považuje místo, kde přestává být měřitelné, či začíná převládat gravitace jiného tělesa nebo těles.
Lidské tělo se skládá ze tří částí, které se dále dělí na jednotlivé podčásti. Jsou jimi hlava, trup a končetiny, které se dále dělí na horní a dolní končetiny. Každá tato část má svoje vlastní funkce a tvar, jenž umožňuje organismu životaschopnost.
Tělo je tvořeno několika systémy, které mají různou funkčnost. Jako podpůrná jednotka slouží kostra člověka, která se skládá z kostí a která dává lidskému tělu tvar. Na kostru se nabaluje svalstvo, díky kterému je organismus schopen se pohybovat a přijímat potravu. Živiny a energie v těle je rozváděna pomocí krve, jenž se pohybuje cévním systémem. Samotný povrch je chráněn největším orgánem v těle kůží, která je na některých místech pokryta vlasy, či chlupy (u mužů ještě vousy).
Hlava slouží jako řídící centrum lidského těla, ve kterém se nachází většinová část centrální nervové soustavy - mozek - a většina smyslových orgánů vyjma hmatu, který je nerovnoměrně rozprostřen po celém těle. Tvar hlavy je určen především tvrdou lebkou, která ochraňuje mozek a ostatní orgány v hlavě uložené.
Na hlavě se ze předu nacházejí dvě oči sloužící jako zrakový orgán, nos jako čichový orgán, ústa pro přijímání potravy a druhotně i ke komunikaci, po stranách jsou uši sloužící jako sluchový orgán.
V přední části hlavy, obličeji, se nachází také mimické svalstvo umožňující lidem neverbální komunikaci.
Za základ trupu se dá považovat soustava kostí a jejich spojení zvaná páteř, prostupující od hlavy až téměř k dolním končetinám, jenž je tvořena obratli a která umožňuje člověku vzpřímenou chůzi. Vnitřní orgány jsou chráněny hrudním košem tvořeným ze žeber a kosti hrudní (sternum), ve kterém se nacházejí hlavně srdce a plíce. Část dalších orgánů se nachází v dutině břišní.
V trupu se vyjma mozku nacházejí všechny důležité orgány, bez kterých není člověk schopen déle žít. Žebra dělíme na sedm párů pravých, tři páry nepravých a dvě volná.
Dělí se na horní a dolní končetiny, i když svojí stavbou jsou si velmi podobné. Jedná se o párové orgány, které jsou určeny k interakci s okolím.
Horní končetiny slouží pro manipulaci s předměty v okolí a proto jsou zakončeny rukama, které jsou schopny uchopit předmět a následně ho přemísťovat. Běžně se horním končetinám říká paže, ale anatomicky tento výraz označuje pouze část mezi ramenním kloubem a loktem. Této části se také říká nadloktí. Horní končetina se skládá z ramenního kloubu, paže, loktu, předloktí a ruky. Ruka se skládá ze zápěstí, dlaně a pěti prstů, přičemž čtyři prsty jsou v opozici vůči palci. Opozice umožňuje úchop předmětů.
Dolní končetiny se nazývají nohy a jsou uzpůsobeny k tomu, aby umožňovaly člověku pohyb po zemi. Díky vzpřímené chůzi je člověk odkázán nést veškerou svoji váhu na dolních končetinách, což se projevilo na jejich stavbě. Dolní končetina se skládá z kyčelního kloubu, stehna, kolene, bérce, kotníků, hlezna, nártu, chodidla a prstců. Prstců je pět a žádný není v opozici.
Tělo dospělého člověka je složeno asi z 206 kostí, asi 639 svalů. Tělo novorozence je složeno asi z 305 kostí.
Letím dolů ze schodů. Ležím pod schodama schoulená do klubíčka a slyším, jak na mě někdo mluví.
Ale nevnímám, co říká. Jsi v pořádku? přiběhne někdo a já rozpoznám slova. 
Jak se mě může ptát na to, jestli jsem v pořádku? Právě jsem sletěla ze schodů. 
Nevím, kdo to je, protože mám zavřené oči. Bolest se mi rozprostírá po celé noze od kotníku po koleno. 
Držím si levý kotník pevně obouma rukama a snažím se moc nehýbat. 
Při pádu jsem si asi pohmoždila žebro, takže mě bolí každý nádech. 
Chci promluvit a toho kdo kolem mě poskakuje ujistit, že jsem v pořádku. 
Rty se mi pohybují, ale z hrdla nevychází žádný zvuk. 
Někdo se mnou začne hýbat. Kdyby mi nic nebylo, tak ho zabiju. Bolí mě každý pohyb zvlášť. 
Slzy už dávno nepotlačuji. Tečou mi proudy a dopadají na tričko. Studí mě to, ale to je to poslední, co chci řešit. 
Nesou mě někam dovnitř. Konečně pootevřu oči, abych se podívala kdo a kam mě nese. 
Jirka mě nese někam do vnitřku. Přes jeho rameno vidím, jak Honza jde těsně za ním. 
Tudy řekne nějaký pán od ochranky, který šel celou dobu před námi. Vypadá docela mile. Je vyšší postavy, mladý a vysportovaný. 
Jdeme chvilku chodbou a poté nás nějaký pán zavede do bílé prostorné místnosti s lehátkem u stěny, stolem na druhé straně místnosti a doplňky pro zútulnění místnosti. Vypadá to, že to bude nějaká ordinace nebo něco takového. 
Položte ji na lehátko, řekne směrem k Jirkovi a ukáže na bílé lehátko. 
Ležím schoulená v klubíčku a čekám, co bude dál. Mám fobii s doktorů, nemocnic a injekčních stříkaček, taky z pavouků, ale ti mě zde asi nečekají. Pousměji se nad svým uvažováním, ale úsměv hned zmizí, neboť se musím nadechnout. 
Dobrý den, jsem doktor Novák. Rád bych vás vyšetřil slečno. Dokážete si lehnout na záda? Představí se mile postarší pán v bílém plášti. 
No jo, budu se muset nechat vyšetřit, když mě sem přinesli. Zvládnu to. 
Ano, odpovím chraptivě a s velkou námahou a velmi nemotorně se přetočím na záda. 
Poprosím vás, abyste počkali venku, otočí se na Jirku a Honzu, rukou poukáže na dveře. 
Ti dva se otočí k odchodu. 
Mohl by tu prosím Jirka zůstat? Nechci tu zůstat sama přece jenom doktoři mi dělají velký problém. 
Když chcete nic nenamítá a ukáže, aby si Jirka sedl na židli vedle stolu. 
Doktor mi vytáhne nejistě tričko k podprsence a dívá se při tom na Jirku. Jirka si toho povšimne. 
Dělejte, co musíte, usměje se na něho Jirka. 
Doktor mi opatrně sundá tričko. Snaží se být co nejopatrnější, asi si všiml, že při každém pohybu přivřu oči. 
Když to bude bolet, řekni, řekne a pousměje se na mě. 
Začne mi prohmatávat břicho a poté i hrudník. Dotkne se jednoho místa a já mám pocit, že umřu. Cuknu sebou a on s rukou rychle uhne. 
Bolelo to? Tak tě asi pošlu na rengen. řekne se starostí v hlase. 
Doprohlídne zbytek. Bez problému žádný jiný dotek mě nebolí. 
Bolí tě ještě něco jiného? zeptá se. 
Ano kotník, odpovím po pravdě. 
Podívá se na něj a zkusí s ním pohnout. Syknu bolestí. 
S tím půjdeš taky na rengen, řekne rozhodně a poodejde ke stolu pro klíče. 
Oděrky vyřeším potom, řekne při pohledu na mě. 
Vezmeš ji, podívá se na Jirku s prosbou v očích .
Jirka přijde ke mě, pohladí mě po vlasech a vezme do náruče.
Za malým městečkem leží malá vesnička a za tou vesničkou už jen lesy, pole, rybník, pár domků, chalup a tam my – kamarádi z konce světa. Rád se ponořím do vzpomínek na časy, kdy jsme byli ještě malí. Nebylo nás moc. Čtyři malí kluci. Tenkrát ještě u nás neexistoval internet a počítač měly z celé vesnice dvě rodiny. V létě, když bylo horko jsme se koupali v rybníku, stavěli bunkry, vyřezávali si meče ze dřeva. Také jsme se převlíkali za indiány a zakládali kmen, skákali kolem ohně a skoro každý večer hráli na schovávanou a občas se dokonce stalo, že jsme se všichni nenašli. Na podzim oblohu krášlili naši vyrobení dráčci a každou zimu jsme potom sáňkovali a bruslili na zamrzlém rybníku. Toho, jak je krásné sledovat proměny krajiny a rybníka v každé roční době jsem si všímal už jako malý. 
Přesto všechno byste nevěřili, jaká tady byla občas nuda. Abychom si zpestřili dlouhé chvíle, vymýšleli jsme s klukama tzv. tajné srazy. Domlouvali jsme s kamarády z okolních vesnic, že se všichni ve stejnou dobu sejdeme u rybníka, a to bylo opravdu něco. To už jsme nebyli čtyři a když sedli na kolo i ti z ještě vzdálenějších míst, sešla se nás pěkná tlupa. 
Vzpomínám na jeden letní velmi zajímavý večer. Tenkrát se nás sešlo u rybníka více jak deset. Blízko rybníka bydlel sám pan Spálený, takový místní protivný a zlý pán, který nikdy neměl rád děti. Po každé nás napomínal a křičel po nás, že rušíme jeho siestu na terásce. I naše rodiče, když byli ve stejném věku jako my, takto otravoval. Tohoto večera na nás ale nekřičel jen přes plot, ale šel za námi až na cestu. Rozutekli jsme se na všechny možné strany. Dokonce kamarád Frantík skočil oblečený do rybníka, aby mu uplaval. Když jsem ho spatřil já s Pájou, neuvěřitelně jsme se ho lekli. Ano, stál hned za zatáčkou, jak kovboj uprostřed cestičky v černých tesilkách a s rukama a nohama od sebe. Jen ta bambitka mu chyběla. Upravil si debilku na hlavě a zařval: „A už vás mám dost!“ „Rychle, zdrhej!“, zvolal na mě Pája a už jsme pelášili na opačnou stranu. Spálenému jsme utekli, všem se to bohužel ale nepovedlo. My dva měli o kilometr delší cestu, poněvadž jsme to museli obejít přes půl vsi. 
Slunce už zapadlo a jak tak jsme šli černou tmou, zaslechli jsme známý hlas jak volá: „Pomoc, pomoc!“ Rychle jsme se běželi podívat, co se stalo. Na kraji pole stál náš hubený pan farář, celý bledý a vylekaný. Zeptali jsme se ho tedy, co se mu přihodilo, a on začal vyprávět: „Chlapci, chtěl jsem jít přes lávku nad potokem a na druhé straně této lávky stála záhadná postava v bílém. Nevěděl jsem, zda-li mám přejít či ne, a tak jsem se té postavy zeptal: „Kdo jsi? Jenž jsi hodný, promluv.“ A postava mi na to odpověděla: „Já jsem Jan Císař.“ „Pane Bože, děkuji ti, že jsi za mnou poslal kluky.“ Pája a já jsme ale moc dobře věděli, že to nebyl Pánbůh, ale starej Spálenej. Poněvadž pan farář už nechtěl jít sám a my dva, abychom se dostali domů, také museli přejít lávku, vydali jsme se. Lávku jsme přešli a nikde nikdo. „Pane faráři, to se vám zdálo,“ řekl skepticky Pája. Ještě jsme ho doprovodili na faru, a pak šli za ostatními. Musím přiznat, že jsme se cestou opravdu báli. 
Poté, co jsme došli do slaměného bunkru, se nás zbytek kamarádů uvnitř ptal: „Kde jste takovou dobu byli? My už jsme se o vás báli, prý tu ve vesnici straší.“ My dva nevěřícně s otevřenou pusou jen zírali. „Od koho to víte?“ zeptal jsem se. Ti, kterým se nepovedlo Spálenému utéct, odpověděli: „Zatím co nám tam dával Spálený kázání a vyhrožoval, přiběhl tam nějakej jeho vnuk, co sem přijel na prázdniny, že prej viděl strašidelnou postavu“. Tato zpráva se samozřejmě hned večer rozlítla po vesnici. Musím opravdu podotknout, že to začínalo být zajímavé. Rodiče tomu také začínali věřit, a tak si nás všechny raději zavolali domů, a tudíž jsme se museli rozejít. Nebylo to zvykem, ale tohoto večera se všichni včetně nás pozamykali a šlo se spát. 
Nastalo ráno a my šli s klukama k rybníku zeptat se vnuka na tu obludu. Vyprávěl: „Včera večer jsem stál u lávky a chtěl ji přejít, když tu se na druhé straně lávky zjevila ta divná postava.“ Pája se na mě otočil a dodal: „Týjo, to se přesně stalo i farářovi viď?“ a já jen udiveně přikývl. Petr se zeptal: „Jak ta postava vypadala?“ Vnuk na to: „Jako smrtka.“ Hmm, ale ta farářova byla celá v bílém, to nám nesedělo. Všichni jsme si říkali, že už tady scházejí jenom tajní agenti. Já ale svoji otázkou celou záhadu rozlousknul. Zeptal jsem se totiž: „Jak se vlastně jmenuješ?“ Vnuk pana Spáleného odpověděl: „Já jsem Rudolf Císař.“
Odvoz české nafty z Německa se prodražuje, oprava vlečky vyjde na 10 miliónů.
Záchrana nafty za miliardu z českých státních rezerv uskladněné v areálu zkrachovalé společnosti v Německu se dál prodražuje a komplikuje. Oprava železniční vlečky potrvá nejméně tři týdny, majitel předtím ještě musí požádat o úřední povolení, uvedl šéf správy státních hmotných rezerv Pavel.
Areál zkrachovalé Viktoriagruppe v německém městě.
Oprava vlečky v Kraillingu bude stát zhruba 8,5–10 miliónů korun bez DPH a zabere tři týdny, napsal Švagr na Twitteru s odkazem na předběžný odhad firmy Strabag, která má opravu provést.
Insolvenční správce Mirek Malý stanovil pro převoz nafty termín do konce dubna. Že nafta patří Česku, zatím neuznal, rozhodnout o tom má podle něj soud.
Od začátku upozorňuje, že termín je nereálný, a snaží se vyjednat jeho prodloužení.
Vedle fungující vlečky a čerpadel ale potřebujeme také úřední povolení. O to musí požádat majitel, tedy insolvenční správce. Čekám problémy, dodal jeho šéf.
Zdržení je problém i proto, že uskladněná nafta postupem času ztrácí na kvalitě.
Po silnici se takové množství nafty odvézt nedá. Místní úřady pustí do klidové zóny v Německu jen pět cisteren denně, pro transport je jich přitom třeba 2500. Správce navíc nyní nabízí areál k prodeji, takže hrozí, že správa rezerv bude muset jednat s novým majitelem.
S insolvenčním správcem se Česko pře o vlastnictví nafty od vyhlášení insolvence firmy v prosinci 2014. Podle dřívějších informací je hodnota uložené nafty 1,2 miliardy korun.
Česko má nyní zásoby ropy a ropných produktů zhruba na 95 dnů, povinných je 90 dnů. Nafta, kterou má ČR uloženu v Německu, by pokryla zhruba dvoudenní národní spotřebu.
Opravovaná hrobka Karla IV. se znovu otevře za měsíc.
Restaurátoři na Pražském hradě v katedrále svatého Víta opravují královskou hrobku včetně sarkofágu českého krále a římského císaře Karla IV. Čistí všechny kamenné i betonové prvky, opravují zábradlí a vzduchotechniku, restaurují i některé sarkofágy. Úprava hrobky by měla být hotova do konce dubna, tedy před začátkem oslav 700. výročí narození Karla IV.
Čištění zdi pomocí páry v královské hrobce v katedrále sv. Víta.
„Probíhá tady kompletní restaurátorský zásah, který zahrnuje restaurování historického zdiva, veškerého vybavení, mříží, zábradlí, a samozřejmě samotných tumb králů, vstupních dveří a dalšího vybavení včetně náhrobníků,“ řekl v prostorách hrobky v podzemí svatovítské katedrály Petr Měchura, památkový specialista z odboru památkové péče prezidentské kanceláře.
„Je to poměrně komplikovaná náročná akce, která ale spočívá ve vyčištění a obnově povrchových úprav,“ vysvětlil odborník.
Současné úpravy jsou podle pracovníků Pražského hradu unikátní. „Nějaká drobnější údržba probíhala vždy, ale nikdy srovnatelného rozsahu,“ podotkl Měchura. Práce budou stát pět miliónů korun.
Hrobka českých králů byla do současné podoby upravena Karlem Novotným v letech 1928 až 1933. O několik let později byla znovu předělána podle návrhů Kamila Roškota. Z období první republiky pochází také kamenné sarkofágy nebo mozaika hrobky.
Restaurátoři na Pražském hradě v katedrále sv. Víta opravují hrobku českého krále a římského císaře Karla IV.
Restaurátoři například pečlivě čistí náhrobní kameny, které byly do podzemí katedrály v době první republiky přeneseny. Pokusí se také zjistit, komu patřily. V úterý začali vysávat jemný prach, který pokrývá sarkofág Karla IV. „Následujícím krokem bude odstranění ochranné voskové vrstvy, která chrání ušlechtilou patinu na tumbě a dojde k vyčištění drobných oxidačních výkvětů, které na povrchu tumby jsou,“ popsal další práce Kovář.
Nakonec budou obnoveny barevné i konzervační vrstvy sarkofágu. Historické zdivo podzemí chrámu památkáři čistí pomocí páry. „Je to čištění neinvazivní a velice efektivní. V podstatě bez nějakých složitých chemicko-technologických zásahů dokážeme zdivo uvést do původního stavu,“ řekl Kovář.
Omezení prohlídek kvůli klimatu.
Otevřen byl také sarkofág Marie Amálie, dcery císařovny Marie Terezie, aby se restaurátoři mohli podívat na jeho technický stav. Ostatní sarkofágy se otevírat nebudou. Jediný rozsáhlejší zásah bude. Podoba královské hrobky by měla být zachována tak, jak ji dokončili prvorepublikoví architekti. Pouze budou provedeny drobné úpravy, spočívající například v novém osvětlení. Po dokončení úprav bude hrobka opět přístupná veřejnosti, ale pouze v omezeném režimu. Provoz bude částečně omezen z důvodu klimatu, který je pro hrobku nebezpečný, řekl Jiří. Proto se do ní dostane maximálně 40 návštěvníků za hodinu.
Pasáže a tišiny Petra Fischera: oceňovaný film přece tak prázdný.
Film je továrna na sny. Platí to pořád, dnes možná ještě víc než dřív. Plníme si v něm sny o lepším světě, o budoucnosti vesmírné fantazie, o mezilidských vztazích, o hrdinech, kteří překonávají zlo ve jménu dobra, o humanitě lidského rodu, který − má-li důvod, má-li motivaci − dokáže cokoliv.
Je splněním největšího snu lidské tvořivosti, díky které se stává tvůrcem nových světů, jež jsou díky moderním technologiím nejen skutečné, ale dokonce i skutečnější než skutečnost.
Film je technologie tvorby života. A protože neustále přichází technologie nová a nová, jsou dějiny filmu něčím jako procesem umírání a opětovného rození. Věčným zmrtvýchvstáváním. Film je ten, který zmírá, aby se neustále vracel.
Ne náhodou je právě stejnojmenný film režiséra Alexandra nyní v centru globálního zájmu a sbírá ceny, kam jen přijde − zlaté glóby, za deset dní Oscary, předem již vyhrané. Tento snímek totiž není jen oslavou lidského heroismu, který tažen touhou po spravedlivé pomstě překonává jinak nepřekročitelné hranice života a smrti.
Bible, soubor 66 knih svázaných do jedné, byla přeložena z hebrejštiny a z řečtiny do 2454 jazyků. Obsahuje knihy historické, prorocké, a rozjímavé, z nichž asi nejznámější bude kniha přísloví. O archeologických nálezech starých originálů, respektive o jejich pravosti, není pochyb, neboť je přezkoumali a popsali odborníci z celého světa. Tolik v kostce fakta.
Teologové usuzují o Bibli, že přináší vše pro život. Tak, to jsem pro. Zřejmě je k tomu ale nutné nějak dojít.
Texty jednotlivých knih nejsou až tak náročné na pochopení, jak se obvykle traduje. Tím nemyslím původní vydání Bible kralické. Novodobé překlady do češtiny jsou čtivé a srozumitelné. Tedy pokud jde o formu díla. S obsahem je to místy trochu složitější. S některými pasážemi si čtenář nemusí tak úplně poradit zejména pro neznalost starověkých obyčejů a historických souvislostí. Pro lepší porozumění slouží vysvětlivky přímo na daných stránkách, ale také existují samostatně různé výklady.
Ještě je třeba zdůraznit, že nejde o vědeckou práci, spíše snese označení vyznání nebo umění s filozofickým jádrem. Tak například nám kniha Genesis nepřináší zprávu, jak přesně vznikl svět, ale odpovídá na otázku, proč byl stvořen. Vedou se spory o způsobu podání, zda lze tuto knihu považovat, pokud jde o formu, za poezii nebo - podle fundamentalistů - za přesnou zprávu o tom, jak byl svět stvořen za šest dní (s odůvodněním, že u Boha je možné všechno). Taky jsem slyšela výklad, že „jeden den“ mohl trvat třeba miliony let nebo jen desetitisíce.
Jinak, a to platí o celém díle, přijetí předpokladu, že texty jsou inspirovány samým Bohem, je zřejmě pro čtenáře velkou výhodou, ale nikoli nutností. K tomu bych si ovšem dovolila poznámku: Jak uvěřit v Boha, když si o něm a od něho nic nepřečtu? Snad svědectví nějakého přítele, který zažil klinickou smrt? Mám se na to spolehnout? Je to ten středobod, do kterého se člověk musí trefit, jinak se možná nedostane dál.
 Na tomto místě mohu jen uvést, jak se vyvíjel ten můj vztah k této knize. Nejprve jsem si říkala: Jsou to jen báchorky, pohádky pro dospělé. Jednoho dne mě však napadlo: No jo, ale co když ne? O slovo se přihlásily nejen pochybnosti pro i proti, ale taky moje lenost při pomyšlení na obsáhlost tohoto díla. Ale co když budu po smrti litovat. Pak jsem slyšela pár příběhů lidí, kteří byli po modlitbách křesťanů boží mocí uzdraveni. A bylo mi řečeno, že v bibli najdu řadu svědectví učedníků, kteří chodili s Kristem a zažili všechny jeho zázraky.
To už byl pádný důvod, abych se dala do čtení té, jak jsem nakonec musela uznat, pozoruhodné knihy knih. Zaujala mě zejména čtyři evangelia, tj. líčení Kristova života psaná čtyřmi různými lidmi v různou dobu a na různých, od sebe vzdálených, místech. Dva z nich, Matouš a Jan, doprovázeli Krista, tedy jde o přímé svědky jeho mocných činů. Co je zajímavé, ty jejich výpovědi se v mnohém navzájem shodují! Tento fakt, mimo jiné, přesvědčil i mne o jejich pravdivosti.
Ještě bychom se měli vrátit ke srozumitelnosti nebo porozumění. Je jisté, že není třeba hned číst úplně všechno, text je rozsáhlý, jeho četba může být záležitostí na celý život. Obvykle se doporučuje, a já se k tomu přikláním, začít snadnějšími knihami. Evangeliem podle Jana, poté Skutky apoštolů a pak se pustit do První a Druhé knihy Mojžíšovy.
Povězme si také něco o způsobu četby. Je rozdíl mezi studiem a prostou četbou. Řekla bych, že zpočátku se nejedná o nic jiného, než o studium. Věřící člověk postupně střídá podle potřeby oba typy. Prostá četba mu slouží jako podklad pro meditaci. Všem čtenářům Bible přeji hodně světla a porozumění.
Hodnocení produktů.
Jako první provozovatel internetového obchodu v ČR spouštíme projekt autorizovaného hodnocení produktů jeho uživateli. K danému produktu tak získáte nejen naše hodnocení, ale informaci od jeho uživatelů ověřenou praktickou zkušeností. Domníváme se, že úrávě tyto praktické, nijak nezkreslené a necenzurované zkušenosti, pomohou při výběru produktu nejvíce.
Odměna za hodnocení.
Náš záměr vybudovat databázi zkušeností uživatelů bereme opravdu vážně. Za každé hodnocení můžete získat 5 kreditů, které uplatníte jako slevu při další objednávce (kredity získáváte i za koupi zboží v našem obchodě. Další informace o bonusovém programu.
Jak vložit hodnocení?
Hodnocení produktu lze vložit prostřednictvím odkazu, který najdete pod každým produktem. Na následující stránce hodnocení přidáte prostřednictvím velmi jednoduchého formuláře.
Pokud chcete získat bonusové body, musíte se před provedením hodnocení přihlásit do systému tak, aby bylo možné body připsat k vašemu kontu.
Ochrana osobních dat.
U každého hodnocení vloženého registrovaným uživatelem se zobrazuje jeho jméno, příjmení a město. Tyto údaje zajišťují dostatečnou míru anonymity.
Tímto není dotčena možnost uživatele vložit do hodnocení další kontaktní údaje přímo do hodnocení, pokud má zájem o komunikaci s dalšími uživateli produktu, například za účelem získání zkušeností od ostatních.
Každé hodnocení v systému se zobrazí teprve po schválení administrátorem. Tuto pojistku jsme zahrnuli ne proto, abychom se vyhnuli nepříjemným hodnocením, ty samozřejmě zveřejníme, ale proto abychom měli kontrolu nad relevancí jednotlivých příspěvků. Díky naší filtraci v tomto systému tedy najdete pouze skutečná hodnocení, nesetkáte se s žádnými nesmyslnými příspěvky, což zvyšuje jeho hodnotu.
Kredity nepřiznáváme za každé hodnocení. U těch hodnocení, která jsou velmi krátká a obecná se může stát, že je nezveřejníme vůbec. Hodnocení, která opisují popisek nezveřejňujeme také. Máme totiž zájem především o praktické zkušenosti získané používáním produktu. Zároveň si vyhrazujeme právo hodnocení zveřejnit a nepřiznat kredity. Poradíme vám.
Zapomeňte na tkaničky: Přicházejí samozavazovací boty!
Samozavazovací boty se staly skutečností. Společnost Nike je uvede na trh.
Dostane se do roku 2015. Mimo jiné tam získá boty, které se samy zavazují. Rekvizita si rychle podmanila řady fanoušků, v loňském roce proto firma rozhodla, že se samozavazovací boty z filmového plátna pokusí přenést do reality. Novinka dostala jméno a opravdu funguje jako její filmová předloha.
Když si majitel boty obuje, senzory zachytí tělesné teplo a boty se hned automaticky utáhnou. Jak ale dodává vývojářka Jana Nováková, utažení bot je ještě možné doladit pomocí dvojice tlačítek.
Výrobce bude dodávat boty ve třech různých barvách a kromě automatického utahování i efektně svítí. Energii botám zajišťují miniaturní nabíjecí baterie, které by měly na jedno nabití vydržet zhruba týden. Cenu firma zatím nezveřejnila, novinka má být dostupná začátkem prázdnin po předchozí registraci na stránkách.
Český jazyk neboli čeština je západoslovanský jazyk, nejbližší slovenštině, poté polštině a lužické srbštině. Patří mezi slovanské jazyky, do rodiny jazyků indoevropských. Čeština se vyvinula ze západních nářečí praslovanštiny na konci 10. století. Je částečně ovlivněná latinou a němčinou. Česky psaná literatura se objevuje od 14. století. První písemné památky jsou však již z 12. století. Dělí se na spisovnou češtinu, určenou pro oficiální styk (je kodifikována v mluvnicích a slovnících), a obecnou češtinu, která zahrnuje dialekty, nářečí, a sociolekty (slangy) včetně vulgarismů a argotu. Spisovná čeština má dvě podoby: čistě spisovnou a hovorovou. Hovorovou češtinu je třeba odlišovat od substandardní nespisovné češtiny obecné. Koexistence spisovné a obecné češtiny je některými autory označována.
Česky mluví zhruba 10,6 mil. lidí, z toho přes 10,4 mil. v Česku. V důsledku několika vystěhovaleckých vln v uplynulých 150 letech hovoří česky i desetitisíce emigrantů a jejich potomků, zejména na Slovensku, v USA, Kanadě, Německu, Rakousku, Rumunsku, Austrálii, na Ukrajině a v řadě dalších zemí.
Čeština je flektivní jazyk, vyznačující se komplikovaným systémem skloňování a časování. K písemným záznamům používá latinku, obohacenou o znaky s diakritikou. Pro výslovnost je charakteristický pevný přízvuk, opozice délky samohlásek a specifická souhláska.
Čeština je úředním jazykem Česka a Evropské unie. V úředním styku lze češtinu používat také na Slovensku. Spisovný standard žádný zákon neupravuje, ale kodifikuje jej v praxi svými obecně uznávanými doporučujícími publikacemi Ústav pro jazyk český Akademie věd České republiky a jejich schválením pro výuku i Ministerstvo školství.
Slovní zásoba je převážně slovanského původu. Čeština a příbuzná slovenština uchovávají až 98 % praslovanské slovní zásoby, nejvíce ve srovnání s ostatními slovanskými jazyky.
Jako u většiny evropských jazyků řada slov z oblasti kultury a vědy byla převzata z řečtiny (demokracie, parabola, typ) a latiny (škola, kříž, doktor, herbář, tabule, kapsa, skříň). Vzhledem k těsným historickým kontaktům byla řada slov také přejata z němčiny (knedlík, šunka, taška, brýle, rytíř), případně jejím prostřednictvím byla přejata slova z jiných jazyků. Z němčiny pochází řada slov z oblasti řemeslnického názvosloví i slangu (hoblík, klempíř, ponk, šichta), mnoho slov proniklo do nespisovných vrstev jazyka. V období národního obrození byla řada slov programově přejímána ze slovanských jazyků, zejména polštiny (báje, věda, půvab, otvor), ruštiny (vzduch, příroda, chrabrý) aj. Uměle bylo vytvořeno české odborné názvosloví, často doslovným překladem. Mnohé tyto pojmy se ujaly a jsou běžně používány. Ruština pak obohacovala češtinu zejména v druhé polovině 20. století, zejména z politických důvodů (sovět, kulak, polárník, rozvědka, celiny). Z italštiny pochází řada pojmů z oblasti hudby (duet, soprán, forte, piano) a bankovní konto, z francouzštiny slova týkající se módy (baret, blůza, manžeta). Angličtina původně byla zdrojem sportovních výrazů (fotbal, hokej, tenis), v současnosti z ní pocházejí mnohá slova z oblasti výpočetní techniky (software, hardware) a mnoha dalších oblastí života.
Čeština přejímá slova i z exotických jazyků, často prostřednictvím jiných jazyků. Z arabštiny pochází např. alkohol, káva, trafika, z turečtiny jogurt, klobouk, čapka, tasemnice, z japonštiny čaj, z hindštiny džungle či jóga.
Pravopis přejatých slov závisí na míře zdomácnění: zdomácnělá slova mají zpravidla standardní pravopis přizpůsobený českému, např. telefon, televize, rádio, muzeum, kriket, akvárium, novější a méně používaná slova obvykle zachovávají původní pravopis, např. hardware, image, zvláštní skupinu představují citátová slova – výrazy, které si zachovávají původní pravopis a většinou i výslovnost a zpravidla nepřijímají české koncovky. Někdy se používá souběžně původní i počeštěný pravopis.
Přesný počet slov v češtině není možné určit, jelikož se čeština jakožto živý jazyk neustále vyvíjí. Nicméně má čeština na 300 000 slovních kořenů. Zatím nejrozsáhlejší Příruční slovník jazyka českého, postupně vydaný v letech 1935–1957, má zhruba 250 000 hesel. Obsahuje i slova, která zná málokdo, a neobsahuje naopak některá slova obecně známá (např. vulgarismy). Zaměřuje se totiž na popis spisovné slovní zásoby na základě výtahů z beletrie, časopisů a částečně novin. Slovník spisovného jazyka českého, jehož první vydání vyšlo v letech 1960–1971, druhé vydání v roce 1989, má přibližně 192 000 hesel. Rozsahem nejmenší Slovník spisovné češtiny pro školu a veřejnost (první vydání 1978, druhé, upravené vydání 1994) obsahuje zhruba 48 000 hesel představujících jádro spisovné slovní zásoby.
Angličtina má například pro srovnání více než milion slov.
Fakulta informatiky byla na Masarykově univerzitě založena v roce 1994 jako první samostatná fakulta tohoto druhu v České republice. Její vznik navazoval na budování oboru Matematická informatika na Přírodovědecké fakultě MU v předcházejících desetiletích i na významné zapojení osobností brněnské informatiky do budování tohoto oboru.
Ceny získané pracovníky a studenty.
Emeritní profesoři a udělené čestné doktoráty.
Katedra informačních technologií zajišťuje výuku především v oblastech databázových systémů, architektur číslicových systémů, bioinformatiky, zpracování přirozeného jazyka, strojového učení a dolování dat. Katedra počítačové grafiky a designu zajišťuje výuku kurzů v oblasti počítačové grafiky, zpracování obrazu a tvorby multimédií. Výtvarně zaměřené kurzy pokrývají grafický design a písmo, fotografii a modelování s využitím počítačů.
Katedra počítačových systémů a komunikací vyučuje v oblastech programování, operačních systémů, počítačových sítí, databází a informačních systémů, počítačové bezpečnosti a práva, softwarového inženýrství a dalších základních i pokročilých aspektů počítačových a komunikačních systémů.
Katedra teorie programování pokrývá základní oblasti informatiky, o něž se opírají metody programování a modelování výpočetních systémů a metody použití formálních aparátů při konstrukci, analýze a verifikaci systémů.
První kolo Českého pohoru štafet připravili pořadatelé z Hradce Králové v lese u obce Michnovka. Vítězství v mužích i v ženách si odnesly štafety brněnského oddílu.
Štafety se běžely ve velmi rychlém, mírně zvlněném terénu, s hustou sítí cest a vegetačními detaily. Za chladného počasí běželo skoro 200 týmů, boje o body byly velmi urputné.
V mužích po prvním úseku vedla brněnská štafeta před pardubickou a pražskou, poměrně hodně ztráceli favorité z Prahy. Na druhém úseku se v čele udržela štafeta brněnská, na druhém místě předával tým turnovský a třetí byla štafeta z Prahy, hodně stáhl druhý pražský tým, naopak se z čela po zranění nohy ztratila štafeta Pardubic. Na posledním úseku si jasné vedení udržela vítězná štafeta běžící v silné sestavě. S tříminutovou ztrátou doběhla jako druhá štafeta, půl minuty zpět byl třetí tým. V ženách podle očekávání ovládly čelo ženy ZBM, kterým dokázala konkurovat štafeta Pardubic. Mezi nimi se rozhodovalo až v závěru, v cíli byl jejich časový rozdíl půl minuty. Vítězství získalo trio před jiným družstvem.
V dorostenkách se rozhodlo až na doběhu, těsně vyhráli jičinští.
